Am căpătat darul vieții acum un miliard de ani.
Dar ce am făcut cu el?
Lucy.
E ușor. Termini repede, e floare la ureche.
Atunci de ce n-o faci tu?
Tipul nu se așteaptă ca o frumusețe ca tine să-i aducă servieta.
O să fie șocat. Te rog!
Ce conține?
Scumpo...
Nu deveni paranoică!
Ai încredere în mine, nu?
Băga-mi-aș!
Richard... Chiar îmi placi.
Dar acum trebuie să am grijă de mine.
Trebuie să mă concentrez la atâtea chestii...
Ce faci?
Plec acasă. Am examene luni.
Trebuie să fac un duș și să învăț.
Eram într-un muzeu, de curând.
- Știi ce am aflat? - Ce?
Pe prima femeie o chema Lucy.
Și asta ar trebui să mă facă să mă simt mai bine?
Da... Nu.
Te sun.
Bine...
O să fiu sincer cu tine.
Nu pot să duc eu servieta.
Am avut un mic scandal cu tipul. Nimic grav,
dar, dacă o Iivrezi tu, nu mai e nicio problemă.
Te duci Ia recepție,
îl chemi pe dl Jang.
Vine, ia servieta, îi zâmbești frumos
și te cari.
Se vede recepția de aici!
Haide...
Ce conține servieta?
Nu știu. Niște acte.
Da? Vreau să Ie văd!
E încuiată.
Doar dl Jang știe combinația.
Eu sunt doar curierul.
Ești plătit pentru asta?
- Oarecum. - Cât?
Bun... Negociem sau...
Nu. Câți bani primești? Vreau să știu.
O mie de dolari.
O mie de dolari ca să Iivrezi niște acte? Pe bune?
Îmi ia zece minute,
ei îmi dau o mie de dolari, restul nu mă privește.
Nu mă privește nici pe mine.
- Ascultă-mă! - Ce?
Îi împărțim pe din două.
500 pentru tine, 500 pentru mine.
Richard, te sun.
E a treia oară pe săptămâna asta
când mă duc Ia același hotel, cu aceeași pălărie de cowboy.
S-a rezolvat problema!
Du-te! Te aștept.
Lucy, scumpo...
Am făcut asta de o grămadă de ori.
Sunt doar documente! Probabil sunt niște proiecte
pe care Ie-au furat ca să Ie copieze. Așa se procedează în țara asta.
Până și pălăria mea e făcută aici. Uite!
Scrie pe etichetă. "Fabricat în Taiwan".
Cu bine, cowboy cu pălărie contrafăcută!
- Te rog! - Richard, trebuie să plec. Serios...
- Ce faci? -Imi pare rău.
Îmi pare rău, am nevoie de ajutorul tău.
Încetează! Scoate-Ie!
- Nu pot. - Scoate-Ie acum!
Nu pot. Doar dl Jang are cheia.
Ajunge să te duci Ia hotel și să întrebi de el Ia recepție.
Nu! Scoate-Ie acum!
Îmi pare rău. Nu am de ales.
Cu cât te duci mai repede, cu atât te întorci mai repede.
Nu pot să cred că mi-ai făcut asta!
Te aștept aici, ai cuvântul meu.
Cuvântul tău n-are nicio valoare!
Valorează 500 de dolari în avans.
- Ești un dobitoc! - Iar tu ești minunată.
Domnișoară, pot să vă ajut cu ceva?
Da.
Am venit
Ia dl Jang.
În regulă.
Cine să spun că îl caută?
Richard.
Richard m-a trimis.
Cum vă cheamă?
Nu, e vorba de Richard.
Caută un loc de parcare.
DI Jang vrea să vă știe numele.
Lucy.
Lucy și mai cum?
Doar Lucy. Dar să se grăbească. Eu trebuie să...
O clipă, cât traduc.
DI Jang vine încoace. Așteptați aici.
Pot să mă așez?
DI Jang a spus să stați pe Ioc.
E mai bine dacă stați aici.
Scuzați-mă. Hotel Regent.
Nu!
Vă rog!
Vă rog...
Nu știu nimic.
Nu știu nimic. Vă rog!
Nu! Vă rog...
vorbești engleză?
Lucy! Da, sunt Lucy.
E o greșeală îngrozitoare.
Eu trebuie doar să aduc servieta.
Dacă ați pierdut cheia, nu e nevoie să-mi tăiați mâna.
Puteți să tăiați Ianțul, nu?
Vă rog...
Vă implor!
Nu, nu!
Vă rog!
Bună ziua, domnișoară! Vorbesc engleză. Voi traduce pentru dl Jang.
Te rog, spune-i că n-am făcut nimic. Nu știu nimic.
E doar o mare greșeală. Te rog, spune-i asta.
Bine. Așteaptă un pic.
DI Jang vrea să știe ce e în servietă.
Nu știu!
Vorbești engleză sau nu?
Vorbesc. Am studiat un an Ia Liceul Internațional din New York.
Bine...
Richard mi-a spus să-ți aduc servieta, asta e tot ce știu.
Te rog, spune-i asta.
Mi-a dat o hârtie cu niște numere pe ea. Ce înseamnă asta?
E cifrul servietei.
Ce e în ea?
Nimic periculos.
Atunci, de ce n-o deschide el?
Nu are încredere în dl Richard.
Nici eu n-am încredere în el.
L-am cunoscut acum o săptămână.
Bine, bine...
- DI Jang insistă să deschizi servieta. - Bine...
Doamne, ajută-mă!
Vrea să te grăbești. DI Jang mai are și alte treburi.
Poți descrie conținutul servietei?
Sunt patru punguțe de plastic, pline cu un praf albastru.
Sau poate violet.
Nu știu... E scârbos.
DI Jang vrea să-ți dea de lucru.
De lucru?!
Nu vreau de lucru!
Dacă viața a apărut acum un miliard de ani,
abia după 400000 de ani
apare prima aberație a unei celule nervoase.
Astfel începe viața, așa cum o cunoaștem. Creiere de câteva miligrame.
Încă nu se pot stabili semne de inteligență.
Funcționează mai mult ca reflexe.
Un neuron, trăiești. Doi neuroni...
Te deplasezi. Iar mișcarea aduce lucruri interesante.
Animalele au apărut acum câteva milioane de ani.
Dar majoritatea speciilor folosesc doar 3-5% din capacitatea cerebrală.
Dar abia Ia apariția oamenilor,
în fruntea lanțului trofic,
vedem o specie care folosește mai mult din capacitatea cerebrală.
10% nu pare cine știe ce,
dar e mult, dacă ne gândim Ia ce am realizat.
Dar să discutăm un caz special.
Singura ființă care-și folosește creierul
mai bine decât noi.
Delfinul.
Se estimează că acest animal incredibil
folosește până Ia 20% din capacitatea cerebrală.
Iar asta îi permite
să aibă un sistem de ecolocație
mai eficient decât orice sonar inventat de oameni.
Dar delfinul nu a inventat sonarul, ci a fost o evoluție naturală.
Și acesta e elementul crucial
al reflecției filozofice de azi.
Putem trage concluzia
că oamenii sunt mai interesați
de a avea,
decât de a fi?
Lucy.
Ce mi-ați făcut Ia stomac?
Nimic. E doar o tăietură orizontală.
E foarte bine făcută.
Iar într-o lună cicatricea va fi ca și invizibilă.
O să-ți poți arăta burtica pe plajă, la vară.
Nu mă interesează cicatricea.
Te întrebai de ce te-am operat?
Stai liniștită, nu ți-am colectat organele.
Ți-am introdus un mic pachet în abdomen.
E un drog nou, pe care puștii din Europa o să-I adore.
Ce e?
Termenul științific e CPH4.
Nu sună prea atractiv.
Așa că încă mai căutăm un nume mai spectaculos.
Ai vreo sugestie?
Scuză-mă...
Bine ați venit! Intrați! Minunat...
Splendid!
Excelent!
- Ce faci? - Bine, dragule.
Bun...
În primul rând,
vă mulțumim că luați parte Ia acest proiect.
Sunt sigur că totul va decurge impecabil.
Pașapoartele și biletele acestea
vă vor permite să vă întoarceți acasă în 24 de ore.
Acolo veți fi preluați de oamenii noștri,
ca să putem recupera marfa.
Apoi, veți redescoperi libertatea pe care o meritați din plin.
Sigur nu trebuie să vă reamintesc, dar dacă sunteți tentați
să anunțați autoritățile sau să vă predați,
avem numele și adresele familiilor voastre,
până Ia cei mai îndepărtați veri.
Ne bazăm pe discreția voastră totală.
În fine...
Domnilor, doamnă, vă urez
drum bun!
Minunat...
O să-I vindeți?
Ăsta e modelul nostru de afaceri.
Pentru ființe primitive, ca noi, viața pare să aibă un singur scop:
Să obținem mai mult timp.
Iar străbaterea timpului pare să fie
singurul scop al celulelor din organismele noastre.
Pentru asta, masele de celule
care alcătuiesc râmele și oamenii
au doar două soluții.
Să devină nemuritoare
sau să se reproducă.
Dacă habitatul nu e favorabil sau nu asigură destulă hrană...
Celula va alege nemurirea.
Cu alte cuvinte, autosuficiență și autoadministrare.
Pe de altă parte,
dacă habitatul e favorabil...
Va alege să se reproducă.
Astfel, când moare, transmite informații și cunoștințe esențiale
următoarei celule, care face și ea același lucru.
Astfel, cunoștințele și informațiile
sunt transmise
prin timp.
Bine... Fii calmă!
Trebuie să aștepți. Trage de timp.
Te gândești în avion ce poți să faci.
Urcă-te în avion, pleacă de aici.
Asta e tot ce contează acum. Să obții timp.
Nu încerca nimic altceva. Fii calmă. Trăiești!
Trăiești. Asta e tot ce contează.
Așteaptă.
Mai obține timp.
Obține timp.
N-am chef!
Să ne imaginăm
cum ar fi viața noastră dacă am putea accesa
20% din capacitatea cerebrala.
Această primă etapă
ne-ar permite să ne controlăm
complet organismul.
- Domnule? - Da.
A dovedit cineva științific asta?
Deocamdată e doar o ipoteză, recunosc.
Dar, dacă stați să vă gândiți,
e uluitor că grecii, egiptenii și indienii
foloseau conceptul de celulă cu secole înainte de apariția microscopului.
Ca să nu mai vorbesc despre Darwin,
de care toți au râs când a prezentat teoria evoluției.
Depinde de noi să impunem regulile și legile,
să trecem de Ia evoluție, la revoluție.
Fiecare om are 100 de miliarde de neuroni.
Dar numai 15% dintre ei sunt activați.
Avem mai multe conexiuni în organism decât sunt stele în galaxie.
Deținem o rețea uriașă de informații,
Ia care nu avem acces aproape deloc.
- Domnule? - Da.
Care e următoarea etapă?
Probabil că următoarea etapă e controlul altor oameni.
Dar, pentru asta,
avem nevoie de acces Ia cel puțin 40% din capacitatea cerebrală.
După autocontrol și controlul altora,
urmează controlul materiei.
Dar intrăm deja în domeniul SF-ului
și nu știm mai multe decât un câine care se uită Ia Lună.
- Scuzați-mă... - Da.
Ce s-ar întâmpla dacă, dintr-un motiv necunoscut,
cineva ar accesa 100% din capacitatea sa cerebrala?
100%?
Da.
Nu știu.
- Vorbești engleză? - Nu!
- Vorbești engleză? - Da...
- Du-mă la spital! - La spital...
Piciorul meu!
SPITALUL GENERAL TRI-SERVICE FILIALA TINGJHOU
Spitalul...
Așteaptă-mă aici.
CHIRURGIE RADIOLOGIE
Domnișoară!
Am nevoie de ajutor. E urgent.
N-aveți voie aici, operăm.
Vă rog, ieșit
Oricum nu I-ați fi putut salva.
Tumoarea a invadat deja cortexul și partea dreaptă a coloanei vertebrale.
Cineva a pus în mine o pungă de droguri. Scoateți-0! E spartă.
Acum!
Bine. O să-ți administrez un anestezic local.
Nu e nevoie.
Bine...
În regulă...
Liniștește-te, te rog!
Lasă arma jos.
O să te examinez.
- Îmi dai voie? - Da.
- Alo? - Mamă?
Lucy!
Mă bucur să te aud, scumpo.
Cât e ceasul acolo?
Nu știu. E noapte.
Stai puțin, vorbeam pe celălalt fir.
Va trebui să fac o incizie.
Am revenit. Nu petreci prea mult, nu?
Ai promis că o să ai grijă de tine.
Mă străduiesc, mamă.
Mulțumesc că ai sunat așa, din senin.
Tatălui tău o să-i pară rău că n-a fost aici.
Încă nu s-a întors dela sală.
De obicei ne suni dimineața.
- Mamă? - Da?
Simt totul.
Cum adică?
Spațiul...
Aerul...
Vibrațiile...
Oamenii.
Simt gravitația.
Simt rotația Pământului.
Căldura care îmi părăsește corpul.
Sângele din vene.
Îmi simt creierul,
cele mai profunde părți ale memoriei.
Scumpo, legătura e proastă. Nu te aud foarte bine.
Ce spuneai despre memorie?
Durerea din gură,
de când aveam aparatul dentar.
Îmi amintesc mâna ta pe frunte, când aveam febră.
Îmi amintesc cum mângâiam pisica. Era așa de moale...
Care pisică?
Una siameză, cu ochi albaștri și coada ruptă.
N-ai cum să-ți amintești asta.
Abia dacă aveai un an atunci.
Îmi amintesc gustul laptelui tău.
Camera...
Lichidul...
iubito, despre ce vorbești?
Vreau să vă spun că vă iubesc.
Scumpo...
Vreau să vă mulțumesc
pentru miile de săruturi pe care încă Ie simt pe față.
Te iubesc, mamă!
Și eu te iubesc, scumpo!
Mai mult decât orice pe lume.
Cât a mai rămas?
500 de grame.
Cât va dura până când organismul va elimina restul?
Ca să-ți pot răspunde, trebuie să știu ce e.
Îmi dai voie?
Sigur.
CPH4.
Spune-mi ce e!
Gravidele produc CPH4 în a șasea săptămână de sarcină,
în cantități infime.
Pentru copil, are impactul unei bombe atomice.
Asta oferă fătului energia necesară pentru a-și forma oasele.
Am auzit că s-a încercat crearea unei variante artificiale.
Nu știam că reușiseră.
Dacă într-adevăr e CPH4,
în cantitatea pe care ai asimilat-o,
mă mir că mai ești în viață.
N-o să mai fiu multă vreme.
Educația e un proces dureros.
Ca atunci când ești mic, îți cresc oasele și ai dureri groaznice.
Poți să crezi că-mi amintesc sunetul oaselor mele crescând?
Ca un scrâșnit sub piele.
Totul s-a schimbat.
Sunetele sunt o muzică pe care o înțeleg. Ca fluidele.
E ciudat. Îmi păsa
de cine sunt, de ce vreau să fiu,
iar acum, că am acces Ia profunzimile creierului meu,
văd lucrurile limpede și îmi dau seama
că ce ne face umani
e primitiv.
Sunt doar obstacole.
Are logică ce spun?
Durerea pe care o trăiești acum
te împiedică să înțelegi.
Acum, nu cunoști decât durerea.
Unde sunt ceilalți?
Ceilalți cărăuși.
Îmi trebuie toată cantitatea.
În scopuri medicinale.
Berlin.
Paris.
ROMA
Roma.
Mulțumesc pentru generozitate.
Bună seara, dle profesor!
Luați cina la noi în seara asta?
Mă tem că da. Sunt epuizat.
- Odihnă plăcută! - Mulțumesc.
M-ai speriat de moarte sunând ca o dementă.
Mi-a fost dor de tine.
Și mie, de tine.
Ți-ai pierdut cheile?
Da.
- Îmi împrumuți laptopul tău? - Da.
Am dat ieri probe, a fost super.
Te țin toată ziua, pentru că nu Ie pasă dacă ai altceva de făcut,
și bat câmpii în chineză.
Cine înțelege chineză?
Eu nu.
Apoi spun că o să sune,
dar nu o fac, pentru că nici măcar nu-ți cer numărul de telefon!
Mai puțin un tip, dar nu e chinez.
Lucrează la agenție și e drăguț. Cât de drăguț!
E genul care e drăguț și o știe.
Avea o chestie... Și ce fund avea!
Nici nu vreau să mă gândesc!
Nici n-o să ghicești unde m-a dus.
La Four Seasons, în apartamentul regal. Am făcut dragoste toată noaptea.
Iartă-mă, vorbesc doar despre mine. Ce face Richard?
E mort.
Sunteți nebuni.
O să fac un duș.
- Da? - Profesore Norman, numele meu e Lucy.
Am citit toate studiile dv. privind creierul uman. Trebuie să ne întâlnim.
Toate studiile mele?
Sunt flatat, domnișoară, dar mi-e greu să te cred.
Cred că am scris cel puțin...
6734 de pagini. Vile pot spune pe de rost, dacă vreți.
Ești una dintre prietenele lui Emily?
Pare genul ei de glumă. E acolo, cu tine?
Nu, sunt singură.
- Cine ești? - Tocmai v-am spus.
Lucy, nu? Scuze...
V-am citit teoria privind utilizarea capacității cerebrale.
E un pic rudimentară, dar sunteți pe drumul cel bun.
Mulțumesc.
Celulele mele se reproduc cu o viteză incredibilă.
Mai multe milioane pe secundă.
Nu pot evalua cu precizie momentul morții mele,
dar mă îndoiesc că o să rezist mai mult de 24 de ore.
Despre ce vorbești?
Teoria dv. nu e doar o teorie.
Am ingerat o cantitate mare de CPH4 sintetic
care-mi va permite să folosesc creierul în proporție de 100%.
Acum sunt la 28%, iar ce ați scris e corect.
Când creierul ajunge la 20%, se deschide și se extinde.
Nu mai există obstacole.
Se prăbușesc ca piesele de domino. Imi colonizez propriul creier.
Nu știu ce să spun.
E adevărat, lucrez la teoria asta de peste 20 de ani,
dar până acum au fost doar ipoteze și idei de cercetare.
Nu credeam că cineva ar putea...
Îți controlezi propriul metabolism?
Da.
Și pot începe să controlez și organismele altora.
Pot controla undele magnetice și electrice.
Nu pe toate, doar pe cele elementare.
Tele viziunea...
Telefonul.
Radioul.
E incredibil!
Nu simt durerea,
teama,
dorința.
Toate aspectele care ne fac umani se șterg.
Cu cât mă simt mai puțin umană,
toate cunoștințele astea,
fizica cuantică, matematica aplicată,
capacitatea infinită a nucleului celulei...
Toate explodează în creierul meu.
Nu știu ce să fac cu ele.
Dacă mă întrebi ce să faci...
Știi...
Dacă te gândești
Ia natura vieții...
De Ia început.
Apariția primei celule,
care s-a divizat în două celule.
Unicul scop al vieții a fost
să transmită mai departe ce a învățat.
Nu exista un scop superior.
Dacă mă întrebi ce să faci cu cunoștințele acumulate...
Transmite-Ie mai departe.
Ca orice simplă celulă,
care străbate timpul.
Timpul.
Da, firește.
Ajung la dv. în 12 ore.
- Pleci? - Da.
- Ce-i asta? - O rețetă.
Când ai învățat să scrii în chineză?
Acum o oră.
Luce, nu înțeleg ce se întâmplă.
Rinichii tăi nu funcționează cum trebuie, ficatul se va bloca.
Trebuie să-ți schimbi stilul de viață.
Ia medicamentele astea, fă sport, mănâncă organic.
O să fie bine.
Aseară, la ora 23,
o femeie a împușcat un pacient.
Totul a avut loc la spitalul Tri-Service.
Suspecta are 25 de ani, e blondă, de înălțime medie.
Poliția o caută în toată țara.
E înarmată și periculoasă.
Del Rio.
Am primit un telefon ciudat de Ia o cetățeancă americană din Taiwan.
E o tânără care are date despre o rețea de droguri.
- Vorbesc cu ea. - O să vă înregistrez.
Âlo?
Am informații importante legate de o rețea de traficanți.
Trebuie să vorbesc
cu un șef.
Ai noroc, eu sunt cel mai mare șef de aici.
Dar s-o luăm de Ia început. Cum te cheamă?
Pierre Del Rio, ridică-te de pe birou, așază-te pe scaun,
ia pixul roșu din stânga ta și notează tot ce-ți spun.
Nu sunt camere video. Grăbește-te! N-am timp de pierdut.
Spune.
O să-ți trimit datele a trei oameni care vor sosi în Europa.
Fiecare dintre ei transportă 1 kg de droguri.
Vreau să-i arestezi și să recuperezi substanța.
O să-mi trebuiască mai târziu.
Sub ce formă se prezintă drogurile? Batoane, capsule...
Pudră.
Sunt ascunse în pungi de plastic, în intestine.
Poftim?
Ai grijă când îndepărtezi produsul.
E foarte puternic.
Crede-mă!
Le-ai primit?
Da.
Bine.
Mă bazez pe tine.
E în regulă?
Bună dimineața!
BERLIN - GERMANIA
Mulțumesc.
El e!
Veniți cu mine, vă rog!
PARIS - FRANȚA
Bună ziua!
Domnule, veniți cu noi.
ROMA - ITALIA
Bun venit în Roma!
Bună dimineața, domnule!
Urmați-mă, vă rog! Pe aici!
Sigur că da.
Del Rio.
Mulțumesc că m-ai sunat.
Am preluat "pachetul".
Mulțumesc. O să vă trimit documentele pentru transfer.
La revedere!
I-am prins pe toți trei.
Doamnelor și domnilor,
începem coborârea către aeroportul Charles de Gaulle din Paris.
Domnișoară, trebuie să vă rog să închideți computerele.
Ar trebui să te ștergi Ia nas.
Poftim?!
Vreau un pahar de șampanie.
Sigur că da.
Du-i șampanie fetei de acolo.
Domnișoară, șampania dv.
Mulțumesc.
Îmi pare rău, dar trebuie să ridicați măsuța.
Sigur.
Pentru cunoaștere!
Dacă habitatul nu e favorabil sau nu asigură destulă hrană...
Celula va alege nemurirea.
Cu alte cuvinte, autosuficiență și autoadministrare.
Nu, domnișoară!
Trebuie să rămâneți așezată.
Domnișoară!
Domnișoară, deschideți! Trebuie să vă întoarceți Ia locul dv.
Vom ateriza în curând. Deschideți.
Spuneți ceva! Sunteți bine? Domnișoară?
Vă rog, deschideți!
Faceți ceva, ajutați-mă!
O să aterizăm în curând. Deschideți!
Domnișoară, sunteți bine? Spuneți ceva!
Cu o cicatrice pe abdomen?
Da, era recentă, încă avea copcile.
- Cum se simte? - Bine, doarme.
I-am făcut o injecție, va dormi toată ziua.
- S-a trezit. - Ești sigură?
Da, s-a ridicat în pat.
Ea e.
- N-ați imobilizat-o? - Ba da.
Domnișoară!
Nu vă mișcați.
Vreau să vorbim între patru ochi.
Ridicați mâinile, vă rog.
Ai primit pachetele?
Da.
Unde sunt?
În siguranță.
Aici, Ia Paris.
O să fie mai în siguranță Ia mine.
Nu lăsa mașina acolo. Du-o în parcare.
Ca polițist, vezi multe ciudățenii.
Dar, ca să fiu cinstit,
ce ai făcut la spital m-a speriat.
I-ai adormit pe toți.
Trebuie să-mi fac griji?
Nu.
Bine.
Te superi?
Nu.
- Ce e? - Coreeană. Conduc eu.
Nu! E mașină de poliție.
Nu se poate. E imposibil!
E mașină de poliție.
Bine...
Haide!
Domnule, scuzați-mă...
Trebuie să vorbesc cu cineva.
Vorbește cu polițiștii.
Sunt cetățean german, vreau un avocat.
Mă duc să văd ce fac la chirurgie.
- Adu ceva de mâncare. - Ești obsedat!
Mereu conduci așa?
N-am mai condus niciodată.
Minunat...
E sens unic!
Suntem în întârziere.
Mai bine întârzii, decât să mor.
Nu murim cu adevărat.
Iertați-mă, domnule...
Nu mă simt bine.
N-am nimic!
O să-i cer să nu ne mai urmărească.
Nu te obosi.
Ți-am adus șuncă...
Dă-mi servieta.
Omorâți-o și luați punga.
Nu stați degeaba,
omorâți-o!
Deschide-o!
Să mergem!
Nu știu dacă pot să te ajut.
Ba poți.
Cu ce?
Mă ajuți să-mi amintesc.
Mergem?
Unde mergem?
Luați-o pe prima la stânga.
Bine...
Dați-i drumul!
Urmărește mașina aia.
Dle profesor...
~ Alo? _ Lucy.
Ea e!
Bună!
- Ești Ia Paris? - Da.
Ce bine! Excelent!
Nu mai sunt la hotel,
am venit Ia universitate și mi-am permis
să chem câțiva colegi, ca să discutăm cazul tău.
Cele mai strălucite minți din domeniu, oameni de încredere.
Am încredere în tine.
Mulțumesc.
Crezi că poți veni la universitate?
Îmi pare bine de cunoștință.
Și mie.
Căpitan Del Rio.
Îmi pare bine!
Vreau să te prezint colegilor mei.
Profesor Cartier, neurochirurg.
Știu cine sunt.
Firește...
Domnilor, ea e Lucy, prima femeie care...
Cum spuneam și mai devreme, dra Lucy,
din motive pe care nu Ie cunosc,
a deblocat anumite porțiuni din creier
care oferă acces
Ia regiuni cerebrale neexplorate până acum.
Are... abilități.
Ne poți da un exemplu?
Fiica ta, Gabrielle, de șase ani, a murit într-un accident auto.
Era o mașină albastră, cu tapițerie de piele
și o pasăre de plastic atârnată de oglinda retrovizoare.
E un miracol că am scăpat.
Câți oameni ai?
Suntem aproximativ 25.
Putem să ne ducem s-o ucidem.
Dacă vreți.
Nu vă deranjați.
O s-o omor cu mâna mea.
O să fim atacați. Poți păzi camera?
- Trebuie să mă pot concentra. - Sigur.
Mai repede!
Cum ai reușit să accesezi toate aceste informații?
Prin impulsuri electrice.
Fiecare celulă cunoaște celelalte celule și comunică cu ele.
Schimbă 1000 de biți de informații pe secundă.
Celulele se grupează, formând o rețea uriașă de comunicații,
care Ia rândul ei formează materia.
Celulele se grupează, iau o formă,
se deformează, se reformează...
Nu contează, e același lucru.
Oamenii se consideră unici,
așa că teoria existenței se bazează pe unicitatea lor.
Unu e unitatea Ior de măsură.
Dar nu e corect.
Sistemele sociale
pe care Ie folosim sunt rudimentare.
Unu plus unu egal doi. E tot ce am învățat.
Dar unu plus unu n-a fost niciodată egal cu doi.
Nu există numere
sau litere.
Ne-am codificat existența, pentru a-i da valori umane,
pentru a o face inteligibilă.
Am creat o scară, pentru a uita de scara sa insondabilă.
Dar dacă oamenii nu sunt unitatea de măsură,
iar lumea nu e guvernată de legi matematice,
ce guvernează existența?
Filmați o mașină gonind pe șosea.
Accelerați imaginea Ia infinit,
iar mașina dispare.
Ce dovadă a existenței sale mai avem?
Timpul dă legitimitate existenței sale.
Timpul e singura unitate de măsură reală.
Dovedește existența materiei.
Fără timp,
nu existăm.
Timpul înseamnă unitate.
Căutați-o în toată clădirea!
N-o să-i putem ține Ia distanță prea mult.
Atunci, e timpul să plec.
Sigur ai nevoie de doze atât de mari?
Mă tem că nu vei supraviețui.
Unele celule vor lupta și-și vor apăra integritatea până Ia capăt.
Pentru a obține și ultimele procente, trebuie să forțez...
Să ajung la nucleul celulelor.
Dar toate cunoștințele astea, Lucy...
Nu sunt sigur că omenirea e pregătită pentru așa ceva.
Suntem motivați doar de putere și profit.
Având în vedere natura umană,
ar putea aduce doar instabilitate și haos.
Ignoranța stârnește haos, nu cunoașterea.
O să construiesc un computer și o să-mi descarc cunoștințele în el.
Și îți voi oferi acces Ia el.
Da...
Sper să merite sacrificiul tău.
Nu mișcă nimeni!
Vorbiți engleză?
Ce face?
Caută energie și materie.
Și încearcă să se conecteze Ia computerele noastre.
Aici sunt, șefule.
Fă ceva!
Bine, șefule.
Veniți!
Sunteți gata?
Ești bine?
Adu un doctor. Repede!
Doamne! Ce se întâmplă?
Ce face?
Un computer de nouă generație, presupun.
Unde e?
Răspundeți.
Răspundeți!
Tu!
Computerul se mișcă.
Unde e?
SUNT PESTE TOT
Am căpătat darul vieții acum un miliard de ani.
Acum știți ce să faceți cu el.
Romanian